NEMO.C
Sven Grosman

Veda je schopná prijať nezvyčajné úkazy a javy jedine vtedy, keď objaví spôsob ako tieto fenomény merať. Pokiaľ sa tak nestane, pre oficiálnu vedu nebudú nikdy existovať. Našťastie všetky nevedecké "tušenia súvislostí" jestvujú a budú jestvovať nezávisle od ľudstva a bez súhlasu vedy.

I.

Hirh plával priestorom. Všetkými zmyslami sa snažil vnímať priestor okolo seba. Pokúšal sa koordinovať svoj pohyb čo najefektívnejšie, no chvíľami cítil, že Cery ešte ovládajú jeho a nie on ich. V mysli sa mu preháňali nesúrodé myšlienky, pochádzjúce od Cér, rôznorodých svojim pôvodom. Od svojho vzniku sa ešte nedokázal úplne stotožniť so svojou existenciou. 
- Kto som? Prečo som ja, práve ja? Prečo to nie je niekto iný? Čo bolo so mnou pred tým, keď som ešte nebol?
Cery sa správali veľmi chaoticky, cítiac labilné vedomie Hirha. Práve sa narodil a vnímanie existencie ho veľmi zaťažovalo. Mal traumu zo stavu, ktorý nepoznal a najviac ho desila prázdnota poznania o existencii pred narodením.
Otázky jeho mysle, pochádzajúce z vlastného uvedomovania si svojej existencie, nachádzali zároveň okamžitú odpoveď. Cery vedeli všetko. Bol ich súčasťou, no zároveň oni boli jeho telom i dušou. Bol bytosť, ktorá práve vznikla spojením mnohých častí iných, jemu podobných bytostí. Bol Droon. S Cerami zdedil všetky informácie pôvodnych Droonov, ktoré boli donedávna súčasťou ich telesnej a duševnej existencie. 
Uvedomoval si, že ho nevytvorili pre život. Bol Droon na jedno použitie. Kontakt s cudzincom, ktorý prenikol do ich sveta, bol jediným zmyslom jeho stvorenia. Votrelec prišiel z vesmíru a svojím výzorom a činnosťou náháňal všetkým Droonom priam panický strach. Úloha bola pre každého z nich nebezpečná a pri stretnutí s ním im hrozilo ohrozenie samotnej existencie. Hirh sa nebál. Nevedel čo je strach. Cery vyvolávajúce všetky podobné pocity mu Drooni zámerne nedali. Nemal byť ako oni. Mal iba vykonať určenú úlohu, po splnení ktorej sa všetky jeho Cery mali prinavrátiť k rodičom. Bol uvítací výbor a zároveň aj ničiteľ. Sústavu Cér mu Drooni usporiadali tak, aby dokázal zvládnuť aj najnepredvídateľnejšiu situáciu, ktorá sa mohla pri kontakte s cudzincom vyskytnúť. Svojou podstatou bol zoskupenie najlepších Cér najsilnejších a najskúsenejších Droonov. Obsahoval charakterové a zmyslové substráty, ktorých reakcie mohli v určitých špecifických situáciach iba predvídať. Bol stelesnením najlepšieho, čo Drooni mohli vôbec vytvoriť.
Na chvíľu sa zastavil a  snažil sa čo najlepšie uvedomiť svoje nové telo.
"Musím ovládnuť moje vedomie, musím ovládnuť Cery, inak nemôžem nadviazať s cudzincom rovnocenný kontakt. Bude v prevahe a ja môžem sklamať." - prebehlo mu mysľou.   
Pozorne si obzeral svoje časti rozptýlené v éteri a menil tvary, preskupujúc pozície jednotlivých Cer. Neustálym pohybom postupne získaval kontrolu nad drvivou väčšinou Cer, ktoré ešte silou zotrvačnosti ostávali príšlušné k vedomostnému náboju pôvodného materského vedomia darujúceho Droona. Neustále cvičiac sa pomaly presúval k miestu pobytu cudzinca.
Opustil pevninu, vznášajúc sa nad mierne zvlenou hladinou mora. Z výšky sledoval, ako sa pri povrchu vytvára životodárna energia ennolail.
"Teraz, keď sú vysoké vlny, uniká veľa ennolail do éteru, - pomyslel si, no netrápil sa nad tým. Jeho Cery mali dosť sily a rozmnožovať sa nemienil.
Drooni používali ennolail iba pri doplnení energie nevyhnutnej k pohybu, rozmnožovaniu Cér, alebo k vytvoreniu nového jedinca. V histórii Droonov, však k vytváraniu nových jedincov dochádzalo iba ojedinele. Vmasovom meradle k tomu došlo iba raz. Bolo to v časoch, keď na planétu dopadol obrovský teplý predmet z vesmíru.  Vtedy sa prudko zmenila teplota planéty a veľa Droonov uhynulo.  Ak chceli odolávať Mongom, parazitom, ktorí sa z lenivosti utiekali k požieraniu Cer, museli sa rozdeliť na taký počet, koľko ich bolo pred katastrofou. Vtedy boli Drooni veľmi slabí a Cer mali veľmi málo. Prežili však a postupne silneli, zbierajúc  ennolail z povrchu mora.
Mongovia sú obyvatelia morských hlbín a živia sa tak isto ako Drooni ennolail, ktorá je najbohatšia pri hladine mora. Stavbou tela sú odlišní od Droonov. Majú tvrdé, súvislé telo pozostávajúce z jedného kusa. Dokážu sa pohybovať iba dvoma smermi, hore a dolu. Svoje obmedzené pohybové schopnosti nahrádzajú vytrvalosťou, vďaka ktorej, bočným kmitavým pohybom striedavo stúpajúc a klesajúc dokážu prekonať aj obrovské vzdialenosti. Častokrát však nerešpektujú zákony priateľského spolunažívania a z roskoše požierajú najspodnejšie vrstvy Droonov príjimajúcich ennolail. Ak niektorí nenásytní Mongovia natrafia na slabšieho Droona, zasiahnú ho tepelným výbojom a dopadajúce časti polomŕtveho Droona potom nenásytne požierajú. Medzi sebou tomu hovoria lov. Drooni na takéto nehorázne správanie odpovedajú spŕškou elektrických výbojov, ktoré Monga ochromia, a obmedzia jeho životné funkcie. Drooni nevedia, čo je to zabiť. Ich životná filozofia nepripúšťa myšlienku narušenia rovnováhy a smrť spôsobená zásahom zvonku, je nerovnováha. Preto každý usmrtený Droon je nahradený novým, ktorého vytvoria ostatní zo svojich Cer. Hirha však vytvorili navyše. Stal sa nerovnovážnym prvkom v spoločenstve Droonov, nielen nevyváženým obsahom svojich Cer, ale aj tým, že bol navyše. Hirh nemal prežiť. Bol výsledkom strachu, ktorý zavládol medzi Droonmi a strach znamenal nerovnováhu.

* * *

Pomaly sa blížil k cudzincovi. Bol veľmi zvláštny. Svojou štruktúrou mu pripomínal Monga. Mal ako oni, jedno veľké telo. Nebol však hladký a jednotvárny, ale trčalo z neho množstvo rozličných častí. Svojím spôsobom sa mu zdal krásny. 
Neznámy tvor sa pomaly pohyboval, krútiac pri tom rozličnými časťami. Miestami sa zastavil a vtedy pohyboval inými časťami. Hirh sa k nemu opatrne priblížil do bezprostrednej blízkosti. Pocítil, ako z neho vychádzajú zvláštne vibrácie.
"Musím ísť ďalej", - pomyslel si a kontaktnými Cerami sa ho opatrne dotkol. Tie pri dotyku okamžite zahynuli. Tvor pálil.
"Možno sa bráni", - Hirh ustúpil do bezpečnej vzdialenosti a oslovil cudzinca:
- Nechcem ti ublížiť.
Neznámy tvor nereagoval. Hirh začínal mať z neho zlý pocit. Necítil strach, iba vnímal nepríjemné reakcie svojich Cer.
Cudzinec odrazu svoje správanie zmenil. Zo svojho vnútra prudko vysunul teleso zvláštneho tvaru a rozpoltil ním povedľa stojacu skalu. 
Hirha to prekvapilo. Krútil sa okolo cudzinca, snažiac sa nadviazať s ním kontakt, ale tvor si ho absolútne nevšímal.
"Možno ma nevidí", - napadol ho najpravdepodob- nejší dôvod jeho nezáujmu. Krátko uvažoval a následne sústredil všetky Cery do zložitého zoskupenia, napodobňujúc tvar cudzinca. Dúfal, že takto si ho povšimne.
Správanie striebristého tvora sa nezmenilo. Hirh nevydržal dlho v preňho nepohodlnej polohe a opäť nadobudol pôvodný tvar.
Krúžiac okolo neho, prebúdzalo sa v jeho vedomí čosi, čo doteraz nepoznal. Bola to túžba spoznať neznámo. Odhaliť podstatu tajomného tvora. Cery sa zúfalo bránili novému pocitu, ktorý pre ne znamenal nerovnováhu. Túžba spoznávať, nebola prirodzenou vlastnosťou Droonov. Hirhovo vedomie však už bolo silné. Donútil akceptovať Cery svoju vôľu a začínal im vštepovať nové vlastnosti.
Odrazu sa z tela cudzinca vysunula akási plošina. Dotykovými Cerami sa k nej opatrne priblížil. Plošina nepálila.
"Komunikuje", s radosťou usúdil a na znak svojej náklonnosti k nemu, začal odovzdane ukladať svoje Cery na plošinu. Chcel mu dať najavo, že Drooni sú milí a priteľskí. Cítil sa šťastne. Podarilo sa mu nadviazať priateľský kontakt s cudzincom, ktorého sa obávali všetci Drooni. Nebol nebezpečný. Jeho pocity sa menili z napätej zvedavosti na pocit hlbokého uspokojenia s dosiahnutým výsledkom. Cery sa chveli pod náporom neznámych pocitov. Hirh nedbal, že svojou náladou robil strašné zásahy do ich štruktúry. Bez rešpektu na tradície a večnú rovnováhu naplno prežíval svoje pocity. Bolo to úžasné.
Z ničoho nič sa plošina prudko zasunula. Všetky Cery na nej uložené, zmizli v útrobách cudzinca. Zhrozene odskočil.
"Je ako Mong! Požiera Droonov!" - prebehlo mu mysľou. So zmiešanými pocitmi opodiaľ sledoval cudzinca, ako sa opäť začal presúvať planinou. Nasledoval ho.
"Čo tu chce? Čo tu robí?" - Hirh prežíval šok nad neočakávanou zmenou v ich vsťahu.
Tvor sa opäť zastavil. Z jeho ramena sa opakovane prudko vymrštil predmet čudného tvaru a urobil dieru do povrchu.
Hirh ho z bezpečnej vzdialenosti pozorne sledoval. Snažil sa zapamätať každý úkon, ktorý vykonávval. Dúfal, že takto nájde spôsob, ako sa s ním dorozumieť.
Po niekoľkých neznámych úkonoch, cudzinec opäť vysunul plošinu.
- Stále je hladný! Chce jesť! - pobúrene zvolal Hirh a čakal, čo sa bude diať. Cudzinec sa nehýbal. Plošina bola nepretržite vysunutá, akoby čakala na ďalšiu dávku potravy.
"Bude čakať dovtedy, pokiaľ sa opäť nezmocní mojich Cer. Je nebezpečný! Omnoho nebezpečnejší ako Mongovia!"
Hirh nepretržite menil svoju pozíciu a usporiadanie Cer. Obával sa, že keď cudzinec zistí, že odhalil jeho zámery, použije iný spôsob ako mu uchmatnúť Cery. Hirhova počiatočná túžba po poznaní a dobromyseľná oddanosť sa postupne zmenila do podozrievavé rozčarovanie. V útrobách jeho vedomia sa však začínalo rodiť nové poznanie. Bol to vzdor.  
"Mongovia sa živia ennolail nachádzajúcou sa pri povrchu mora. Cery požierajú Droonom z roztopašnosti a z lenivosti, pretože jedna Cera im nahradí dlhý čas strávený zbieraním ennolail. Tento cudzinec sa o ennolail vôbec nezujíma! Odkiaľ berie silu na svoj pohyb?"
"Z mojich Cer!" - tento logický predpoklad Hirha posotil do novej pozície vo vsťahu k cudzincovi. Čudoval sa sám sebe, ako mu mohol tak slepo dôverovať. 
"Oklamal ma." - presviedčal sám seba, potierajúc myšlienky pripomínajúce jeho hlúpe a naivné konanie.
"Čo ak sa začne rozmnožovať? Čo potom čaká Dronov? Musím ho zneškodniť! - poslednej myšlienky sa zľakol. A bola to nielen myšlienka, ale aj nepríjemne dráždivý pocit, ktorý ho tlačil konať. Konať za každú cenu. Prebehla ním triaška.
"Aj ostatní Droonovia zneškodňujú Mongov, keď im požierajú Cery." - ospravedlňoval sám pred sebou svoje čierne myšlienky. "Musím ho zneškodniť! Musím mu dať príučku, že Cery Droonov sa nesmú požierať!"
Sústredil všetku svoju silu vedomia, mierne sa zvlnil a udrel do cudzinca mohutným elektrónovým výbojom.  Chvíľu z neho sršalo a pískalo. Vzápätí sa plošina zatiahla. Neznámy votrelec sa pohol. Zopakoval úder, ale na cudzinca to nemalo žiaden vplyv.
"Nedokážem ho zastaviť! Je silnejší ako my! Všetkých nás požerie!" – zdesil sa Hirh a do mysle sa mu začala vkrádať takmer bezhraničná zlosť. Pocítil priam šialenú túžbu ukázať mu, že Drooni mu nikdy nepodľahnú. Oddajúc sa svojej novej vášni, začal výbojmi zbesilo udierať do striebristého tela cudzinca.

***

Boj ho vyčerpal. Z posledných síl sa vliekol k moru. Potreboval načerpať nových síl z ennolail. Spŕška jeho mohutných výbojov cudzincovi vôbec neuškodila. Výsledok ho sklamal a stále viac prepadal nekontrolovateľnej depresii.
Roztiahol sa na povrch mora maximálne, ako sa dalo. Bolo to nebezpečné. Mongovia takýchto vyčerpaných Droonov napádali v kŕdľoch, pretože to bola pre nich vynikajúca korisť.
Hirh nedbal na nebezpečenstvo. Mongovia ho nezaujímali. Celá jeho bytosť bola upriamená na votrelca. Túžil sa s ním porátať, no zároveň sa cítil oproti nemu strašne slabý.
Nadnášal sa na hladine a vnímal úžasnú silu ennolail. Jej vstrebávanie pociťoval každou Cerou. Absolútna beznádej s pribúdajúcou ennolail ustupovala do úzadia, pred silnejúcou nenávisťou a bojovnosťou.
"Zabijem cudzinca!" - preblesla mu mysľou kratučká myšlienka. Myšlienka, za ktorú by sa ešte pred nedávnom hanbil, no teraz ho tento pocit uspokojoval.
Odrazu pocítil akýsi čudný vnem, s ktorým sa za svoj krátky život doposiaľ nestretol. 
"Zmizla mi Cera! Mongo!"
Napriek tomu, že už mal dosť síl, ešte stále ležal roztiahnutý na hladine. V takejto polohe vstrebával ennolail omnoho rýchlejšie. Hneď vzápätí pocítil ako mu miznú ďalšie Cery. Prepadla hu svorka Mongov.
Zlosť, ktorú pociťoval voči cudzincovi v okamihu preniesol na dotierajúcich Mongov. Prudko sa vzniesol do bezpečnej výšky a chystal sa omráčiť najväčšieho z piatich parazitov. Zvlnil sa, pripravený vypudiť omračujúci výboj, keď sa zháčil. 
"Výboj Monga nezabije, iba ho omráči. Ja ho však chcem zabiť!"
V tej istej chvíli sa mu premietol obraz cudzinca, ktorý zvláštnym predmetom rozdrvil skalu vo dvoje.
"Ak by bol na mieste skaly Mong, tak my určite zahynul."
Hirh nemal od myšlienky k činu ďaleko. Celou svojou silou sústredil všetky Cery do tvaru predmetu, ktorý videl u cudzineca a vrhol sa na Monga. Mong sa pod obrovským tlakom rozletel na niekoľko kúskov. Zvyšní sa v strachu stratili v morských hlbinách.
"Zvíťazil som! Tento Mong už nikdy neuškodí žiadnemu z Droonov!"
Uspokojene sa ešte nejaký čas krútil nad pozostatkami mŕtveho Monga a vychutnával si slastný pocit opojenia z víťazstva.
"Takto môžem poraziť aj cudzinca! Áno, porazím ho jeho vlastnou zbraňou!"

***

Votrelec bol na mieste, kde ho zanechal. Plošinu mal opäť vysunutú a v nehybnom postoji čakal na svoju obeť. Hirh sa k nemu opatrne priblížil na bezpečnú vzdialenosť a zaujal rovnakú pozíciu, ako pri údere na Monga. Tajne sa obával, že keď cudzinec uvidí manéver, prehliadne jeho zámer a spôsobom, ktorý nepozná odvráti úder, alebo ujde. Nič nečakané sa však neudialo, preto Hirh neváhal a udrel! Cudzinec bol veľmi pevný, oveľa pevnejší ako Mong. Hirh cítil, ako sa niektoré z Cer, poškodili natoľko, že nevládali držať formáciu a spadli na zem. Táto skutočnosť ho opäť rozzúrila do nepríčetnosti. Hirh šalel. Sériou zúfalých úderov rozdrvil plošinu a niekoľko ďalších odstávajúcích častí. Stratil mnoho Cer, no videl, ako sa telo cudzinca pod jeho nárazmi deformuje.
Hirh prestal búšiť, až keď sa takmer úplne vyčerpal. Unavene sa vznášal nad ohyzdným telom, ktoré úplne zčernalo. Zvedavo čakal, či sa pohne. Nehýbal sa, preto opatrne spustil dotykové Cery na povrch toho, čo z cudzinca zostalo. Nepálil. 
"Je mŕvy! Zabil som votrelca, ktorého ste sa báli! Som najlepší z Droonov!"
Drooni počujúc jeho výťazný výkrik, znehybneli. Hirhov prejav sily sa šíril po celej planéte nezadržateľne ako lavína. Strach, ktorý do vedomia Droonov zasial cudzinec, sa prehĺbil. Bol už síce mŕtvy, no napriek tomu sa nerovnováha zväčšila. Droonovia sa začali báť samých seba. Báli sa Hirha.

II.

- Johan, počkaj!
Johan sa zastavil a pochmúrne sledoval Martina, ako sa hore schodmi kongresovej sály nešikovne pretláča pomedzi ľudí. Preberal niekoľko schodov naraz a jeho ťažkopádne telo sa pod prudkými pohybmi smiešne natriasalo.
- Počkaj, - dobehol k nemu a z hlboka vydychoval.
- Martin, naozaj to nemá cenu! - mrazivo preriekol Johan.
- Johan, si vedec ako ja! Nemôžeš si pred faktami zakrývať oči! Myslíš si, keď strčíš hlavu do piesku, tak sa ostatný svet zastaví?
- Bez invektív! Tvoje uzávery sú nezmyselné! Sonda NEMO splnila svoj účel, nie síce úplne, ale dostatočne na to, aby sme mohli z toho vyvodiť zodpovedajúce výsledky.
- Moje pripomienky však v správe chýbajú!
- Spomínal si, že si vedec, lenže tvoj prístup nie je vedecký. Hráš sa so špekuláciami a tancuješ pritom na veľmi tenkom ľade.
- Uvedom si, narazili sme na určitú formu života! To sa nedá poprieť!
- Si blázon, Martin! Na Neptúne je povrchová teplota mínus stodvadsať stupňov celzia. More tvorí tekutý metán a vo vzduchu je dusík, obsahujúci značné množstvo uhľovodíkov. Život na tejto planéte jednoducho nemôže  existovať!
- Ako vysvetlíš zvláštne správanie sa oblaku vločiek? Vznášal sa povetrím pod náporom silného vetra, na jednom mieste. Akoby nepodliehal prírodným živlom, ale iným zákonom.
- Akým?
- Zákonom vôle života!
- Martin, odobrali sme vzorky týchto vločiek! Ob- sahovali metán a kysličník uhličitý zmiešaný so vzácnymi plynmi. Nič viac! Žiaden život!
- Keď hodíš človeka do pece, tak z neho ostane kôpka popola. Mimozemský pozorovateľ by podľa tvojej logiky z toho vyvodil, že na Zemi nemôže existovať život, pretože všetky zložky obsahujú uhlík!
- Teraz ti nerozumiem, - zháčil sa Johan.
- Johan, - pristúpil k nemu bližšie Martin, úpen-livo mu hľadiac do očí:
- My sme ich spálili! Teplota vločiek bola mínus stopätnásť stupňov celziovej stupnice. Naša sonda NEMO mala pri skúmaní zloženia vločiek teplotu mínus sedem stupňov. NEMO za takýchto podmienok jednoducho nemohol zistiť, či vločka žila, alebo nie, pretože sa zmenilo skupenstvo objektu! Z tuhého sa stal plyn! Život sa vyparil! - posledné slová vyriekol Martin tak nahlas, že sa okolostojaci začali zvedavo obzerať.
- Opakujem, si blázon! - zasipel zlostne a dôrazne zapichol ukazovák do Martinovej hrude. - Jedno si však zapamätaj! Ak s tým vyjdeš von a zverejníš tieto tvoje nezmysly, tak vedecká asociácia k tomu zaujme jednoznačne negatívne stanovisko a celý svet ťa vysmeje! Na Neptúne život neexistuje!

***

Martin sa rezignovane hodil na stoličku vo svojej pracovni. Lenivo si vyzul topánky a vyložil nohy na stôl. Meravým pohľadom sledoval muchu, ktorá mu liezla po palci vytŕčajúcemu z predieravenej ponožky.
- Johan, odkedy si sa stal šéfom sekcie, je z teba taký istý byrokratický šplhúň, ako ostatní, - zašomral si popod nos a namosúrene schmatol do ruky správu Európskej vesmírnej agentúry. Ešte raz si ju pozorne prečítal. Chcel sa ubezpečiť, že skutočne ignorovali všetky jeho pripomienky. Nad poslednou vetou sa iba lakonicky uškrnul.
- Sonda NEMO v 14:41:22 stredoeurópskeho času, bola pod náporom mohutnej spŕšky, pravde-podobne metánového ľadovca, vyradená z činnosti. Napriek krátkemu času, ktorý strávil NEMO na Neptúne, uskutočnili sme 85 %, plánovaných úkonov a získali sme neoceniteľné množstvo záznamov z povrchu planéty. Projekt hodnotíme ako úspešný, - prečítal si nahlas.
- Hlupáci! - zvolal a tresol rukou o stôl. - To nebol žiadny ľadovec! Sonda ICH ohrozovala, preto ju jednoducho zničili!
Pod náporom vlastných myšlienok začal dlhými krokmi zúrivo premeriavať pracovňu. Vo svojom vnútri si nechcel len tak ľahko priznať porážku.
- Niečo tu predsa musí byť! Niečo, čo som možno ešte nepostrehol! - zaťal odhodlane päste.
Chvatne sa hodil na stoličku a zápalisto si opäť, možno už po stý raz, začal prezerať všetky záznamy, ktoré zaslala sonda zo svojej jeden a pol hodinovej činnosti.
Jeho zdĺhavé a bezvýsledné hľadanie nakoniec vždy skončilo pri krátkej pasáži, kde kamera snímala zhluk vločiek. Vznášali sa v éteri, akoby na nich neplatila príťažlivosť planéty, ani silný prúd vetra, ktorý zaznamenávala sonda. Cirkulovali nad povrchom sledujúc určitú logiku pohybu. Správali sa ako živá mysliaca bytosť. V jednom okamihu sa drobné čiastočky zrazili do jedného celku, akoby chceli čosi naznačiť. "Je to pokus o komunikáciu?", prebehlo mu mysľou. "Chcú tým niečo povedať?A ak áno, tak čo?"
Zastavil obraz a uprene sa zahľadel na nehybné klbko. Vnoril sa do stoličky, podoprel si hlavu rukami a snažil sa vžiť do myslenia cudzej inteligencie. Že to bola inteligentná bytosť, o tom už nepochyboval.
Hodnú chvíľu doslova zízal na mračno. Oči mu začínali slziť od upreného pohľadu, no nedbal na to. Jeho tvar mu čosi pripomínal a cítil, že je už blízko vyriešenia rébusu. 
- Preboha! - odrazu zreval a dychtivo schmatol fixu zo stola a načarbal na monitor obrysy mraku. Pred ním sa postupne objavila skica sondy.
- Oni komunikujú! Naozaj komunikujú! Neuveri- teľné! Neuveriteľné!
Chcel volať Johana, no vzápätí hodil telefón späť.
- Aj tak mi neuverí, - zašomral si rezignovane popod nos. - Vločky komunikujú. Budú to považovať za náhodu, alebo akýsi nešpecifikovaný odraz prostredia. Na všetko sa dá nájsť "logická odpoveď".
Chvíľu nervózne klopkal prstami po stole a potom sa rozhodol. Zaumienil si, že "rozpitvá", každú jednu jedinú vločku. Z uceleného päťminútového záznamu, kde boli všetky v obraze, chcel vysledovať pohyb aj tej najnenápadnejšej čiastočky. Uvedomoval si, že ho čaká úmorná a zdĺhavá práca. Nedbal však. Celý život o niečom podobnom sníval a teraz to mal na dosah ruky. Pred sebou videl obraz z iného sveta a toto vedomie ho napĺňalo obrovskou silou, ktorou si trúfal prekonať všetky prekážky.
Narýchlo vytvoril jednoduchý program, ktorým zaregistroval 95 % vločiek. Ďalšie tri percentá zaznamenal ručne.  
- Dobre, dobre, - vzrušene si mrmlal popd nos. - To by mohlo stačiť. Teraz chcem vedieť, čo robili po celý čas jednotlivé častice.
Bola to zdĺhavá robota. Vysokovýkonný počítač nepretržite pracoval niekoľko mesiacov na plný výkon. Zopár krát sa dostal, do slepej uličky, no nedal sa odradiť krátkodobým neúspechom, až konečne dosiahol to čo si zaumienil.
Podarilo sa mu rozlíšiť niekoľko druhov zložiek, a vrámci zložiek určil ďalšie podskupiny. Jednotlivé podskupiny pospájal a priradil im farby. 
Pred očami sa mu spustil nádherný obraz farieb. Prelínali sa navzájom a doslova dýchali životom. Vnútorný rytmus bytosti z vločiek vytváral dojem živého organizmu, v ktrom bije strdce a prúdi krv. 
- To je ono, čo si chcel? - šomral si sám pre seba popod nos. - Áno, ale ešte čosi tomu chýba. Ale čo?
- To neviem! - odpovedal si vzápätí.
Bol ako šialenec. Rozprával sa sám so sebou, sediac medzi haldami odpadkov. Niekoľko mesiacov sa s ľuďmi takmer nestýkal. Spoločnosť mu robili iba počítač a tajomné vločky. Bol na konci, no cítil, že zmysel jejho práce mu uniká kdesi pomedzi prsty. Hra farieb bola úžasná, bolo to neskutočné, ale stále to nebolo to čo hľadal. Kdesi vo vnútri duše ho desilo, že v skutočnosti ani poriadne nevie čo sleduje. Bol ako slepec, ktorý síce chytá do dlaní dažďové kvapky, ale ich nevidí. 
Púšťal si spracovaný záznam zpredu, od zadu, rýchlejšie, pomalšie. Stále dookola. Hľadal čosi, čo vedel, že je v tom ukryté. Bolo to tam. Vedel, že to tam musí byť! 
Ubehlo niekoľko dní. Rébus sa zmenil na nočnú moru. Nejedol, nespal, nedbal na seba. Pohyby mal stále kŕčovitejšie a každý klik myši, či úder na klávesu bol nepresnejší. Často sa vracal a opakoval úkon. Dostával sa do cyklu, kedy jeho vedomie začínalo strácať kontrolu nad telom a okolitou realitou. Túžba spoznať pravdu ho zatlačila takmer do nepríčetnej agónie.
Okamih prebudenia sa však dostavil. V zúfalosti zrýchlil farebný záznam do takej miery, Že prebehol v desatine sekundy. Aj ten krátky čas mu však stačil na to, aby jeho zrak zaregistroval čosi fascinujúce. 
Horúčkovite vytvoril cyklický reťazec nekonečné-ho opakovania záznamu a spustil to desaťkrát väčšou rýchlosťou. 
Na monitore sa objavili črty bytosti, okolo ktorej obtekalo dúhové spektrum farieb. Martin si neveriacky pretrel oči a ako zhypnotizovaný sledoval výsledok svojej namáhavej práce. V jedinom okamihu prestal preňho existovať celý svet.
Z monitora naň žiarili obrysy človeku podobnej bytosti.
"Nič nie je náhoda." - prebleslo mu mysľou. 
"Tvar človeka je kód, vesmírna všadeprítomná pečať, ktorú v rôznych podobách v sebe nesie každá inteligentná bytosť vo vesmíre. 

III. 

Od okamihu, kedy Hirh porazil cudzinca, sa život Droonov zmenil. Štruktúru a myslenie svojich Cer ovplyvnil do takej miery, že pre pôvodných darcov sa stali cudzími prvkami. Boli nepoužiteľné. Úplne sa podriadili jeho novému vedomiu a stali sa neoddeliteľnou súčasťou novej inteligencie. Hirh prežil sám seba. Plne si uvedomoval, že svojou samotnou existenciou spôsobuje nerovnovážny stav v spoločenstve Droonov, preto úplne zamietol všetky ich princípy života. Zamietol samotnú rovnováhu. Preňho bola nežiadúca tak, ako bol on nežiadúci pre Droonov. Chcel žiť, vnímať a jestvovať a ak by uznával rovnováhu, poprel by tým samého seba. 
Prestal si udržiavať aktívne nevyhnutný počet Cer a začal ich množiť. Každá nová Cera v ňom prebúdzala úžasný pocit slasti a postupne sa úplne oddal vlastnej žiadostivosti. Tvoril nové Cery, dával im nové vlastnosti, ktoré spätne obohacovali a posilňovali jeho vedomie. Stal sa silným a sebavedomým Droonom, ktorého si všetci, napriek jeho nežiadúcnosti, začínali vážiť, ale zároveň aj báť. Stal sa vodcom. Tento vzájomný vzťah medzi Droonmi doteraz nepoznali. Bolo to pre nich čosi nové a neskutočné. Drooni sa skrz svojej podstaty správali ako zložky, ktoré ich tvorili. Cery boli rovnocenné časti každej bytosti, plniace si svoje špecifické funkcie. Také bolo spoločenstvo Droonov doposiaľ. Teraz sa však zmenilo. Prítomnosť votrelca spôsobila vznik zložky, ktorá začínala dominovať nad ostatnými. Filozofia pôvodného života ustupovala pred novou. Cudzinec priniesol mor. Mor prezentujúci nové vedomie, ktoré objavilo doteraz nepoznaný zmysel života. Sila, moc a bezhraničný pocit pôžitku boli povýšené nad rovnováhu. 
Drooni, ktorí spočiatku protestovali, proti takejto forme bytia, časom stíchli, pretože počúvajúc Hirhove strategické schopnosti zatlačili nebezpečných Mongov do hlbín mora. Zbavili sa parazitov a stáli sa jedinými pánmi planéty. Pomer síl sa zmenil. Po vzore Hirha, Drooni začali loviť Mongov pre potešenie. Nepožierali ich, z ich smrti nemali žiaden úžitok. Robili to iba pre zábavu, pre príjemný pocit vedomia z ulovenia trofeje.

***

Mongovia postupne vymizli. Tí čo prežili, sa ukrývali v hlbinách mora, živiac sa odpadom ennolail, ktorá sa v malom množstve dostávala aj do najvzdialenejších končín. Drooni, upierajúc sa iba na slastné pocity vlastnej žiadostivosti, vstrebávali Cerami ennolail aj keď ju nepotrebovali. Pud udržania rovnováhy množstva a pomeru Cer, zatlačili kdesi do úzadia vedomia. Chceli byť ako Hirh a postupne nadobúdali obrovské rozmery, necitlivo rozmnožujúc počet vlastných Cer.
Agresívny spôsob života Droonov spôsobil, že životodarnej ennolail bolo stále menej a s pribúdajúcim časom sa stávala vzácnejšou. Drooni zaviedli teritóriá, ktoré si vyhradzovali pre vlastnú potrebu. Rozdelili si všetky moria na planéte a svoje územia si začali starostlivo chrániť. Vznikali spory o lepšie oblasti, kde bola ennolail bohatšia. Drooni zneisteli a prestali jeden druhému dôverovať.  Zo strachu z obsadenia svoho územia sa z neho ani nepohli. Ich zmyslom života sa stalo požieranie ennolail a častým zotrvávaním na svojich teritóriach úplne stratili schopnosť neobmedzeného pohybu. Stali sa otrokmi vlastnej žiadostivosti. Premenili sa na Mongom podobných požieračov závislých od vlastných chúťok. Museli požierať pre požieranie a od primitívnych Mongov sa líšili už iba jediným. Bol to večný život. Drooni neumierali. Nevnímali čas ako hranicu bytia. Bol pre nich nepodstatný.
Vzájomná komunikácia sa medzi Droonmi narušila. Nerozprávali sa medzi sebou, zabudli na priateľstvo a súdržnosť. Vzťahy obmedzili iba na obhospodarovanie vlastných teritórií ennolail a porovnávanie množstva vlastných Cer navzájom. Ten kto ich mal najviac bol najlepší a najsilnejší. Bol to Hirh. Každý sa mu chcel podobať, každý chcel byť ako on. Milovali ho, no zároveň ho aj nenávideli. 
Hirh objavoval stále nové možnosti Cer a budoval si nové, zvláštne druhy, ktoré mu umožňovali byť ešte lepším. Stal sa agresívnym a zákerným. Hirhova veľkosť postupne nadobudla také rozmery, že ho jeho rozľahlé teritórium nedokázalo uživiť. Po prvý krát pocítil strach. Nebol to strach z ohrozenia. Bol to strach z toho, že nebude môcť ukájať vlastné potreby. Nebude môcť zväčšovať svoje telo, nebude najväčší a najsilnejší. Pod tlakom neukojených chúťok sa snažil nájsť riešenie. Riešenie, ktoré by prinieslo prospech iba jemu. Ostatní Drooni ho nezaujímali. Z hĺbky jeho skazenej duše sa na povrch predierala myšlienka. Bola zvrátená a nebezpečná, ale pre neho znamenala východisko. Chcel byť najlepší.

***

Graosa bol priemerný Droon. Závidel, tak ako iní, Hirhovi jeho silu, vytrvalosť a hrôzu, ktorú okolo seba šíril. Bol preňho vzorom. Usadil sa hneď vedľa neho, aby sa čomu-tomu priučil. Ak sa to dalo nazvať, tak v rámci chladných vzťahov, ktoré panovali medzi Droonmi, boli priateľmi.
Odrazu jeho vonkajšie, zakrpatené Cery zaregistrovali, že sa blíži Hirh. Návšteva suseda, nebola častá. Pri každej pociťoval obrovský strach, ale aj pocit šťastia. Hirh bol nevypočítateľný.
Blížil sa. Pripravil mu miesto, meniac pozície svojich roztiahnutých Cer a umožnil mu , aby sa usadil vedľa neho.
- Vítam ťa, Hirh.
- Zdravím ťa, Graosa.
- Čo ťa ku mne privádza?
- Nedostatok ennolail.
- Áno, je jej stále menej, - súhlasne prisvedčil Graosa.
- Jej nedostatok obmedzuje náš pokrok. V posled-nom čase sa dostávam do situácií, keď mi na výskum nových Cer nezvýši sila. Sám vieš, že vývoj je pre nás Droonov veľmi dôležitý, preto ho nemôžeme obmedzovať!
Graosa už neprisvedčoval. Napäto čakal, čo mu Hirh povie. Cítil, že neprišiel k nemu len tak. Ak spomenul nedostatok ennolail, tak určite pozná riešenie.
- Objavil som spôsob, ako sa dajú rozšíriť teritóriá s ennolail, - pomrvil sa Hirh a nenápadne menil zoskupenia Cer.
- Ako? - dychtivo zareagoval Graosa.
- Treba odstrániť niektorého z Droonov. Jeho úze-mie bude potom voľné.
- Čo? - zhrozne s ním myklo.
- Graosa, prišiel som ťa zabiť!

IV.

Po dvadsiatich rokoch.

Výňatok z odborného časopisu European science magazine.

Po niekoľkoročnej púti dosiahla sonda NEMOII ôsmu planétu slnečnej sústavy - Neptún. Na veľké sklamanie Európskej vesmírnej agentúry však modul z doteraz neznámych príčin počas pristávacieho manévra havaroval. 
Prístroje nachádzajúce sa na palube sondy mali získať vzorky a informácie, ktoré sa nepodarilo uskutočniť jej predchodkyni. Okrem ďalších dôležitých vedeckých úloh, mal NEMOII bližšie preskúmať tepelné žiarenie planéty. Je známe, že Neptún ešte pred niekoľkými rokmi vyžaroval do okolitého vesmíru viac tepla, ako príjmal zo Slnka. V poslednom čase však vyžarovanie z tejto planéty takmer ustalo. 
Známy zástanca života vo vesmíre, Dr. Martin Elmer tvrdí, že prvá sonda NEMO, ktorá pristála na Neptúne pred dvadsiatimi rokmi, bola zničená tamojšou inteligenciou. Príčinou negatívnej konfrontácie bol podľa neho pocit ohrozenia "Neptúňanov", pretože NEMO nebol schopný nadviazať s nimi pozitívny kontakt a svojou teplotou ich bezprostredne ohrozoval. Okrem iného tvrdí, že pokiaľ sa nezmení prístup k tomuto fenoménu na planéte Neptún, tak tam nikdy v budúcnosti žiadna sonda bezpečne nepristane.
Jeho slová však vedecký svet neberie priveľmi vážne a už na budúci rok sa pripravuje štart vysokovýkonnej sondy NEMOIII, ktorá bude odolná aj voči najnepríjemnejšiemu počasiu, aké si vôbec vedci vedia na tejto nehostinnej planéte predstaviť. Dúfajme, že tentokrát nám Neptún konečne poodhalí všetky svoje tajomstvá.

Dychtivý pokrok a vývoj nemusí byť vždy krokom vpred. Túžba objavovať v priestore nášho hmotného sveta je možno iba mor, choroba vlastá bytostiam obmedzeným  svojimi zmyslami, pohybom a myslením, ktorá prináša veľa dobrého, ale ešte viac zlého. To zlé je žiaľ pred našimi zmyslami ukryté a  svojou podstatou vždy o čosi prevyšuje to dobré. Keď raz našimi poznatkami konečne pochopíme celý svet a vesmír, zistíme, že sme sa dopracovali opäť na začiatok. Začiatok, od ktorého sa odrazila naša obmedzenosť – závislosť od hmoty Ak však proces spoznávania nezvlád-neme bezbolestne sami, urobí to za nás so všetkou svojou desivou silou  prirodzený udržiavateľ rovnováhy. Či je to boh, príroda, alebo niečo iné, to sa dozvieme až na konci.